Страшна війна забрала життя ще одного нашого земляка, який боронив українську землю від російського окупанта. У Переяславській громаді 30 серпня попрощалися з Героєм-захисником Романом Шаповалом, повідомляє Proslav.
![«Збереження особового складу було для нього найголовнішим»: Переяславська громада попрощалася з 30-річним офіцером Романом Шаповалом](https://cdn.proslav.info/2024/08/shapoval.jpg)
У Храмі Святого Володимира в Переяславі священнослужителі відспівали загиблого на війні лейтенанта Збройних Сил України Романа Шаповала.
Роман Миколайович народився 28 вересня 1993 року. Закінчив факультет фінансово-економічної і професійної освіти Університету Григорія Сковороди в Переяславі.
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/1-42.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/2-29.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/3-32.jpg)
Оборонець захищав країну ще від початку АТО і, коли почалася повномасштабна війна, без вагань взяв до рук зброю. Служив командиром механізованої роти механізованого батальйону.
Минулого року кадрового офіцера 30-ї окремої механізованої бригади імені князя Костянтина Острозького, піхотинця Романа Шаповала нагородили нагрудним знаком «Срібний хрест» від Головнокомандувача Збройних Сил України.
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/8-16.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/5-22.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/7-22.jpg)
А 13 травня 2024 року Указом Президента України №322 Роман Миколайович був удостоєний орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня.
Свій останній бій мужній захисник прийняв в районі населеного пункту Петропавлівка Куп’янського району Харківської області. Його життя обірвалося 27 серпня 2024 року внаслідок удару FPV-дрона та артилерійського обстрілу.
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/9-16.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/11-16.jpg)
До спільної молитви за упокій душі спочилого воїна разом з рідними, друзями, військовослужбовцями та небайдужими громадянами долучився міський голова Вячеслав Саулко:
– Дуже важко знову говорити слова прощання з нашим Героєм. Біль у серці й ком у горлі, коли поруч сльози, розпач, вбита горем матір, батько, який обіймає свого сина, кохана жінка. Всі вірили, що він повернеться. Він любив свою Батьківщину і до останнього подиху боровся за неї. Дорогі батьки, дякую за героїчний подвиг вашого сина, сумуємо разом з вами, низько схиляємо голови у скорботі. Пам’ять про нього завжди житиме у наших серцях.
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/12-14.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/13-17.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/14-13.jpg)
Після панахиди траурний кортеж вирушив на малу батьківщину Героя – у село Гланишів, де живим коридором, схиливши коліна й встеливши дорогу живими квітами, його востаннє зустріли односельці.
– Всі ми знаємо його, нашого рідного Ромчика, – крізь сльози промовила староста села Світлана Кондратенко. – Він назавжди залишиться в нашій пам’яті. Схиляю коліна перед рідними… Його вже не можна повернути. Дякую воїну за захист! Дякую за те, що ви всі зібралися провести його в останню дорогу, бо він того заслуговує як ніхто. Благаю вас, дорогі наші захисники, бережіть себе для своїх рідних, бо це пережити дуже важко, розривається серце від болю!..
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/15-14.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/17-11.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/16-12.jpg)
Спогадами про Романа Шаповала поділився його бойовий побратим:
– Ми з Романом служили в одному підрозділі з 2019 року. Я знаю його як командира відділення, потім командира взводу і командиром роти він, на жаль, закінчив свій шлях. Хочу щоб ви всі знали, що він був офіцером з великої букви, який завжди йшов з людьми. Люди вірили йому, бо він був принциповий. Усі штурми, всі бойові дії, які ми виконували, він завжди був з людьми. Для нього найголовнішим були люди і збереження особового складу. Весь підрозділ у скорботі. Шануймо пам’ять Романа. Допомагайте живим і пам’ятайте полеглих.
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/22-10.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/23-10.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/21-10.jpg)
За дорученням І відділу Бориспільського РТЦК та СП до присутніх звернувся представник ДФТГ-2 Олександр Молоткін:
– Стоячи біля свіжої козацької могили, розумієш, що всі слова втрачають сенс, бо не існує слів, здатних полегшити біль рідних. Немає слів, щоб описати горе й біль утрати, тому що сьогодні у рідних і батьків просто вирвали серце, і в усіх нас душу. Для сотень тисяч дочок і синів України, які сьогодні обороняють її від ворога, слова «Батьківщина», «сила», «честь воїна» – це не просто звуки. Ці поняття спонукають їх іти туди, не витримує метал і рушиться бетон, і стояти на смерть.
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/18-13.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/19-10.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/20-10.jpg)
Вічний спокій захисник знайшов на місцевому кладовищі рідного села Гланишів.
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/24-11.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/26-3.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/27-5.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/28-5.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/29-3.jpg)
![](https://cdn.proslav.info/2024/08/30-3.jpg)